For at kunne finde noget, -
- en sandhed eller et par forsvundne briller, -
- skal man tro på, at der er en fordel ved at finde det.
Jeg fandt noget for længe siden, som jeg har holdt fast i siden.
Det har givet mig et godt liv og gjort mig til den, jeg er i dag.
Dette princip:
Hvad man ikke ved, har man ikke ondt af.
De kaldte det idealisme i en bog, jeg har læst.
Tag pistolen. Tag pistolen. Tag pistolen.
Åh gud.
- Dommeren lader sig ikke kyse. - Det er jeg godt klar over.
Er det under min værdighed?
- Du siges jo at være guvernør. - Ja, jeg er guvernør.
Guvernører tror, at de skal bevare værdigheden.
Det er der ingen grund til. Sådan er mennesket ikke indrettet.
Når jeg bliver præsident, vil jeg også møde nogen til midnat.
- Bare jeg får min nattesøvn. - Du vil jo gerne med, Jack.
Dig og Sugar skal med mig til Det hvide hus.
Sugar skal have en skydebane i haven.
De republikanske senatorer sætter dåser op for ham.
Og jeg vil udpege en soveværelsessekretær til dig.
Til at holde styr på telefonnumrene og returnere glemte silkegenstande.
- Men det her skal først klares. - Hvorfor ikke inde i byen en gang?
En gang er aldrig nu.
Dumme svin.
Hvilken vej?
Jack, vis Sugar vej. Du kommer jo herfra.
- Hvad hvis han ikke lukker op? - Så få ham til det.
FEM ÅR TIDLIGERE
Dav, Jack. Og mr. Duffy.
Det er Willie Stark fra Mason City. Countykasserer.
- Jack Burden. - Fra "The Chronicle".
Willie er her på vegne af Mason City. De skal bygge en skole.
Willie og jeg gik i skole sammen.
Så du har gået i skole, Alex? Du var næppe lærerens kæledægge.
Nej, det var jeg ikke. Det var Willie, og det er du stadig, ikke?
Willie er gift med en skolelærer.
Jeg har hørt, at den sidder samme sted på skolelærere som på andre.
Stemmer det, mr. Stark?
Ja, det stemmer.
- Slade. Lad os få en omgang. - Ellers tak.
- Kan læreren ikke lide, du drikker? - Nej, det bryder hun sig ikke om.
- Lad os få en omgang. - Jeg sælger til dem, der vil have.
Jeg tvinger ikke nogen til at drikke.
Så har du måske en appelsinvand til ham?
Ja, lad mig få en appelsinvand. Med to sugerør.
Jack, tag til Mason City og se, hvem det er, der tror, han er Jesus, -
- som skal jage vekselererne ud af deres pengeseddel-domhus.
Det er ham med juleslipset, som fik presset en ny skole igennem.
Kender du ham?
Så ham drikke appelsinvand, fordi konen ikke kan lide, han drikker.
Vil hun have, han beholder sit job? Du ved, hvordan det er deroppe.
- Ligesom her, vel? - Nu skal du i hvert fald derop.
Som formand må du kende situationen med skolekontrakten.
- Der er ikke nogen situation. - Og dog?
Bestyrelsen fik et tilbud, -
- og A. J. Moore, som fyren hedder, bygger skolen.
- Moores tilbud var altså billigst? - Nu skal du lige høre her.
Enhver kan komme med et billigt lortetilbud.
Bestyrelsen vælger dem, der kan gøre arbejdet ordentligt.
- Det er helt legalt. - Hvem kom med lortetilbudet?
- Jeffers, hed han vist. - Jeffers Construction? Stort firma.
Bestyrelsen vælger dem, der kan gøre det ordentligt. Færdig.
Kan du ikke sige til mor, at du gerne vil spejle dig i bordet? Nej?
Jeg ville nu gerne have solgt dig noget.
Jeg går nu. Du skal ikke have nogen børster?
- Tak, fordi du tog dig tid. Farvel. - Mr. Stark.
Goddag, mr. Jack Burden.
En kasserer burde ikke være nødt til at gå og sælge ved dørene.
- Ikke det? - Ikke i Mason City.
Jeg er måske ikke så god til at regne den ud som andre kasserere.
Eller også er du for god. Hvor meget stjal de fra skolekontrakten?
Lad mig se. Jeffers tilbud lød på $1 42.000.
Moores på $1 75.000.
$33.000 til deling. 5500 til hver af bestyrelsesmedlemmerne.
De har gjort det så nydeligt, at man næsten må beundre det.
Bare påpeget, at Jeffers bruger negerarbejdere.
Og så: "Negerne tjener mere, end I gør på at flytte jord."
Så er det: "Farvel mr. Jeffers med det lave tilbud."
"Du kan bygge din negerskole et andet sted."
Du forsøgte da at åbne folks øjne.
Jeg råbte så meget op, at jeg skal være glad for, jeg har et arbejde.
Selv om det er som dørsælger.
Jeg stod derude på hjørnet og prøvede at vise folk tallene.
Men når man stopper folk ude i solen og præsenterer dem for nogle tal, -
- så kan de ikke se dem for sveden i deres øjne, fordi de har knoklet.
Især hvis der er negre involveret.
- Så risikerer man jo at få tæv. - Risikerer?
Kun et par gange.
- Stiller du op igen til november? - Nej. De har også fået Lucy fyret.
Jeg vil slet ikke undervise i deres pengemaskine.
Vi bliver behandlet som spedalske . . . der drikker sodavand.
- Hvad vil du så gøre? - Få mig nogle grise og køer.
Jeg vil bevare troen, mr. Burden.
Troen på mine medmennesker. Ved du hvorfor?
Før eller siden kommer alting for en dag.
Det sætter jeg min lid til.
TRE BØRN DØDE I SKOLETRAGEDIE
DÅRLIG BRANDTRAPPE FÅR SKYLDEN af Jack Burden
- Joe. Tog du et billede af ham? - Hvem?
Byens næste borgmester.
Ved du, hvad folk siger?
At Gud havde en finger med i spillet i den her skoleballade.
At Gud tog Willie Starks parti.
Ja, Hans veje er uransaglige.
Nogle gange er der nogen, der giver ham en hånd.
Så sørger et stort læs i stribet tøj for at Hans vilje sker.
Jeg har haft værre arbejdsgivere.
- Hvad vil du? - Arbejde for dig, mr. Stark.
Og du vil, så vidt jeg ved, arbejde for folket.
Får jeg deres stemmer, vil jeg.
- Som kasserer? - Ja.
Du kunne blive borgmester uden at røre en finger for det.
Spred rygtet om Willie Stark, som ene mand ville klare banditterne.
Willie Stark, som advarede os. Som havde reddet vore børn, -
- hvis man havde lyttet til ham.
Men jeg taler ikke om Willie Stark som borgmester i Mason City.
Jeg taler om Willie Stark -
- som guvernør i staten Louisiana.
Du blev tilbudt en stak kontanter og sagde nej.
Jeg ser manden i stemmeboksen for mig.
Den arbejdende mand.
Han står med tre navne: Harrison, MacMurphy og Stark.
Og så ser han billedet i avisen af de tre små kister -
- og den første mand, siden guvernør Stantons død, -
- der tør gå i kødet på dem, der dræbte dem.
Denne mand sætter sit kryds, og så vågner du op som guvernør.
Og den lille dame ved din side, -
- hende, der ikke bryder sig om alkohol, -
- vågner op som guvernørfrue.
Det ser jeg for mig.
Sid du nu der lidt med din appelsinvand, -
- og prøv at få øje på det selv . . . guvernør.
WILLIE STARK SOM GUVERNØR
Har du din tale? Godt.
Willie Stark!
Tak skal I have.
Mange tak.
Willie Stark fra Mason City.
Jeg er glad for, I er kommet i dag.
Men, venner . . .
Jeg vil tale om noget, der har gået mig på.
Kaffe, tak.
Må jeg sidde her?
- Var der ellers andet? - Nej tak.
- Kan du ikke lide mit udseende? - Jeg er ligeglad med folk udseende.
Men jeg går ikke efter en, der ligner udkogt spaghetti.
Jeg sidder og drikker kaffe og inviterede dig ikke til at sætte dig.
Om forladelse.
Du arbejder ikke for Sen-Sen Puckett mere.
- Han så ellers ikke værst ud. - En skiderik.
Helt sikkert. Politisk og i det hele taget.
- Hvem var ikke klar over det? - På nogle områder er jeg langsom.
- Ligesom du er. - Det tror jeg ikke, jeg er.
Jeg har gennemskuet det her spil. Det var det, vi skulle tale om.
Hvad har du så fundet ud af?
Harrison er bymenneske, og MacMurphy en hvid fattiglus.
Ikke en rigtig fattiglus, men det er Harrison bange for, de ikke ved.
Han skal bruge en til at dele fattiglusstemmerne.
Han hører om en ærlig mand i en by, -
- hvor nogle fattiglusbørn døde pga. af en elendig brandtrappe.
Han sender Tiny Duffy og Sadie Burke op for at gøre ham blød.
De fortæller ham begge, at han kan lave tingene om her i staten.
Intet ændrer sig, for I er ligeglade med at gøre en mand til grin.
- Det er du måske ikke? - Fuldstændig ligeglad.
Ellers ville jeg jo gøre noget ved det.
Jeg betragter det bare herfra. Som et biluheld på vejen.
l kan ikke se det nede bagved, men jeg har lavet et lagkagediagram.
I kan se her, hvor meget der er til velfærd og hospitaler.
Det burde være det samme.
Men fordelingen . . .
Vi må hellere af sted.
Ikke endnu. Lad os gå i igen.
Vil du ikke i vandet?
- Hvordan synes du, det går? - Meget godt.
- Er det det, du rapporterer? - Ja.
Jeg synes, de hører mindre efter, jo længere jeg kommer hjemmefra.
Det er da klart.
Måske . . . får du sagt for meget.
Det er det, de gerne vil vide. Skatter, lønninger og hovedveje.
Hvis nu du talte til dem, som du taler til Lucy, Tiny og mig, -
- ville de måske lytte.
Jeg ved jo ikke, hvordan jeg lyder i andres ører.
Du lyder vred, dødtræt af tingene og oprigtig.
Oppe på podiet lyder du bare som en, der vil vinde valget.
- Willie . . . - Ja? Hvad er der?
Ikke noget.
Man behøver jo ikke være guvernør.
Jeg vil ikke nægte, at jeg gerne vil. Lysten til det holder mig vågen.
Men nogle gange kan man være så opslugt af at ønske noget, -
- at man rent glemmer, hvad det er, man gerne vil.
Jeg kunne være blevet en bedre guvernør end de andre.
Men jeg bliver ikke guvernør.
- Hej. - Kom dog indenfor.
Dav, mr. Stark.
Dav, Sadie.
- Hvad sker der? - Willie siger, at han ikke vinder.
Har du fortalt ham det?
Nej, det har jeg faktisk ikke.
Fortalt mig hvad?
Ja, det er klart. Javel, ja.
- Så bliver jeg altså udnyttet? - Det siges der.
Jeg kunne se det på Tiny, da han opsøgte mig.
Men jeg fortrængte det.
Fortrængte det fuldstændig.
Jeg burde have været klogere.
Mr. Stark?
Du troede, du var et Guds lam, ikke?
Der bare skulle op på bagbenene og holde en tale.
De ville have betalt dig for det, ligesom de betaler mig.
Men det var du for dum til at se. Du gjorde det gratis.
Du er et godtroende fjols, og jeg . . .
Jeg er ked af, jeg lod dem gøre det.
Maven, kolik, oppustethed, diarré.
- Du ser lidt blegnæbbet ud. - Det kan jeg ikke tro.
- Jeg har sovet som et lille barn. - Har du din tale?
Så lad os komme af sted.
- "Hail, Hail, The Gang's All Here." - Hvad?
- Sangen. - Nåh, ja. Det er den.
Hallo.
- Hvordan går det? - Her har du talen.
Jeg er Willie Stark fra Mason City derovre.
Jeg havde en tale om, hvad staten her behøver.
Men det behøver jeg jo ikke fortælle jer noget om.
Kig på jeres bukseknæ.
Kig på jeres afgrøder.
Kig på jeres børn. I har huller og råddenskab -
- og uvidende afkom pga. staten.
Jeg havde en tale, men har den ikke mere.
Den ligger nu i mr. Duffys små, fede hænder.
Ikke sandt, Tiny? Vis folk den.
Når nu han har den, må jeg finde på noget andet at sige.
Det er helt i orden, for jeg har noget andet at sige.
Jeg har en historie om en bondeknold som jer selv.
For et stykke tid siden begyndte den her bondeknold -
- at tænke på, hvad han kunne gøre for de andre bondeknolde.
Så en dag slog det ham med en mægtig kraft -
- fra Guds egen hånd, -
- da den eneste murede skole, dette sogn har haft, -
- styrtede sammen, fordi den var bygget af dårlige politikermursten.
Og det dræbte og lemlæstede en flok skolebørn.
Nåh, I har hørt historien?
Han kæmpede mod den politik, der fik bygget den dårlige skole.
Men han tabte. Han tabte.
Og den styrtede sammen. Den styrtede sammen.
Men der gik ikke lang tid, -
- før nogle myndighedspersoner fra byen -
- kom kørende i deres store, fine bil, -
- og fortalte bondeknolden, at de ville have ham som guvernør.
De stribede bukser fortalte mig, at MacMurphy var en slapsvans.
Og Joe Harrison var bare et redskab for bymaskineriet.
Og de ville have den her tossegode bondeknold -
- som en hæderlig leder.
Ved l, hvem det var, der kom i den fine bil?
Det var Joe Harrisons egne spytslikkere, -
- der skulle splitte jeres bondeknoldstemmer ad.
Der står han. Det er ham der.
Der har I Judas-spytslikkeren inde fra byen.
Kom, Tiny. Se, det er Joe Harrisons nikkedukke.
Buk for dem. Nej, kom nu. Folk vil gerne se dig.
Buk nu. Nå, der smuttede ham.
Nej, lad ham ligge.
Lad svinet ligge i sit eget lort.
Lad ham ligge. Men jeg er ikke den eneste. I er også bondeknolde.
De har også taget fusen på jer, som de så ofte har gjort det på mig.
Nu er det på tide, at jeg tager fusen på dem.
De der storbys spytslikker bondeknoldshadere.
Jeg stiller selv op til guvernør.
Jeg kommer efter dem, og jeg vejrer blod.
Først bygger jeg en vej over moser og alligatorer og hele molevitten.
Tusinder af kilometers beton, -
- så jeg kan besøge jer andre bondeknolde regelmæssigt.
Så bygger jeg en bro over Mississippi og opkalder den efter mig selv.
Og så vil jeg bygge skoler og give børnene gratis blyanter og bøger, -
- så de kan komme på det nye universitet, hvor de alle kan gå.
Ligesom de riges børn.
Jeg håber, I hører efter, bondeknolde, -
- for så slipper jeg for at køre ned -
- og sige det samme igen i næste uge.
Sådan ligger landet. Hvis I ikke stemmer, -
- har I ingen indflydelse. Ingen indflydelse. Ingen indflydelse.
Og så er I lige så dumme, som de siger, I er, -
- mens de stjæler mad og penge fra jer og siger mange tak.
Så er I en flok dumme bondeknolde, som ikke har noget, -
- fordi I ikke fortjener det.
Så hør godt efter, hvad jeg siger.
Løft blikket og se Guds skinbarlige sandhed:
I er bondeknolde, og kun bondeknold kan hjælpe bondeknold.
Det er op til jer at få klynget de blodsugere op.
- Op til jer og mig og Gud. - Amen.
- Klyng Joe Harrison op. - Klyng ham op!
- Klyng MacMurphy op! - Klyng ham op.
Klyng alle op, der kommer mellem jer -
- og de veje og broer og skoler og den mad, I har brug for.
Stik mig en hammer, så skal jeg klynge dem op på ladeporten.
Klyng dem op! Klyng dem op!
. . . modstanderne Joe Harrison og Sam MacMurfee "Klyng dem op".
- Mere om Stark? - Han er farverig. Det er let.
Og jeg springer jo over, hvor gærdet er lavest.
Jack, du kender vores linje i forhold til valget.
Ja. MacMurphy igen pga. hans ledelsesevner og integritet.
Skriv lidt mere om det og lidt mindre om Starks galskab.
Jeg ved, at Stark og du er venner . . .
Jeg blæser på, hvem der er guvernør. Er du i færd med at diktere mig?
- Du kender vores linje. - Godt.
Hvad mener du med "godt"?
Jeg mener det, som jeg sagde det.
Jeg, Willie Stark, sværger, -
- at jeg støtter forfatningen og staten Louisianas love.
Willie behøvede ikke mig for at vinde.
Han vandt en jordskredssejr med det største flertal i statens historie.
. . . med de pligter, der påhviler mig som guvernør.
- Men alle stemte ikke på ham. - Jack, du skal til Mason City.
Min redaktør gjorde ikke.
Udgiveren af denne avis stemte ikke på ham.
Disse mænd stemte ikke på ham. Heller ikke disse.
Guvernørens uddannelseslovforslag ikke vedtaget.
Heller ikke de gamle i senatet, som var i lommerne på oliefolkene.
Min mor stemte ikke på ham.
Det her er min mor.
Hun stemmer ikke.
Derhenne på hendes toiletbord -
- ser I hende med sin første mand.
Den første i en række af fire, så vidt jeg husker.
Det er min gudfar til højre. Forloveren.
Han stemte heller ikke på Willie.
Der var vist ingen der, hvor jeg kommer fra, der stemte på Stark.
Hvorfor skulle de også det?
Hans løfte om veje og broer og skoler til de fattige -
- var en krigserklæring til de rige.
De ville af med ham.
Er du Jack Burden?
- Jeg er her på chefens bud. - Hvem?
Chefen. Guvernøren.
Guvernør, lad mig skære det ud i pap. Der er ikke penge til alle de tiltag.
Vist er der penge, senator. Masser af penge.
I el fra floden og olie fra undergrunden.
Det tilhører jo ikke dig.
Nej, og heller ikke dig eller dem. Det tilhører staten.
I stedet med at beskatte med fem procent kunne vi tage det hele.
Det er magtfulde selskaber, du vil tage penge fra.
Magten ligger i de magtesløses hænder, og de har givet mig den.
De går højst med til halvdelen, og det er, hvis vi tvinger dem.
Så kan de få en halv hovedvej.
På skift beton- og jordvej hele vejen til Shreveport.
Det kan man ikke køre på. Det finder folk sig ikke i.
- De vil gerne have færdige veje. - Korrekt.
Sadie, tag Tiny med ud og forklar ham det.
- Vil du have noget at spise? - Nej tak.
- Jeg hører, at du er blevet fyret. - Næh. Jeg sagde op.
Klogt. Når jeg er færdig med dem, -
- kan de ikke betale ham negeren, der fejer.
- Vil du have et job? - Hos hvem?
- Staten. - Nej, for fanden. Hos mig.
Dig, mig, Sadie, Tiny.
Det undrede mig, at Tiny var vendt tilbage.
- Nogen skal jo være viceguvernør. - Det er klart.
Tiny skal minde mig om noget, jeg aldrig må glemme.
Og det er?
Når de kommer og slesker, lytter jeg ikke. Aldrig mere.
Hvad skulle jeg så gøre for dig?
Sleske.
Nu skal I se.
- Hvad i alverden er det? - En kastemaskine.
Jack kan fortælle om den. Forklar dem det, Jack.
Det er fra før krudtets tid. Den affyres med en dyresene.
Du godeste.
Jack.
Kan I se ørnen oppe på uret?
En.
To.
De beskæftiger Dem med politik, mr. Burden.
- Det må være spændende. - Det forsikrer jeg Dem, det ikke er.
- Indflydelse er da spændende. - Det kender jeg ikke noget til.
Min gudsøn har stor indflydelse, miss DuMonde.
- Ligesom da han var journalist. - Godt, så har jeg indflydelse.
Har I venner i spjældet, lægger jeg et ord ind.
Nogen må ende i spjældet med al den galskab, der er i gang.
Ham fyren forærer det hele væk. Gratis dit og gratis dat.
Alle bønderne tror, at det hele er gratis.
Men hvem skal betale gildet? Hvem tror han skal betale gildet?
Standard Oil og elværket og andre, der har råd til at spytte i kassen.
Vi kommer til at betale, George.
I dag har man serviceydelser, vi ikke kendte til i sin tid.
Og beskatter al forretning i staten i sænk.
Er sagen ikke, at hvis staten havde gjort noget for folk, -
- så havde de ikke fået nok og valgt mr. Stark.
Stil ham det her spørgsmål, næste gang du ser ham:
Spørg ham, hvor mange penge der ryger i lommerne på de forkerte.
Og hvad han vil gøre, når han bliver anklaget for det.
Vi havde en forfatning her i staten, inden han skød den i sænk.
Jeg skal nok spørge ham.
- Jack, miss DuMonde spiller klaver. - Det var da dejligt.
Du har ikke været dig selv i dag. Ikke som før i tiden.
Mor, hvis jeg nogensinde er det, så tag og skyd mig.
- Hvem var frokostgæsten? - Mr. Peyton. Ham kender du da.
- Han bygger vist elværker. - Pigen, mor. Miss DuMonde.
Det er mr. Ortons søsterdatter, som skal arve ham.
Når hun arver, burde man gifte sig med hende og drukne hende.
Bare rolig. Jeg drukner hende ikke.
Sagde mr. Peyton, at dine venner var indblandet i noget svindel?
Man kalder det svindel, når udannede mennesker står bag.
Jeg er jo bekymret for . . .
Du ved da, at jeg har styr på, hvad folk går og foretager sig.
Jack, find ud af, hvor senator Tucsons søn sidder.
- Hvad hedder han? - Aner det ikke.
Få en sagfører ned til retssagen.
Knivstikkeri.
- Hvem? Evans? - Nej, ikke Evans.
En med lidt mindre olie i håret, der ikke ligner en musiker.
Via en af dine venner.
Advokat Abe Lincoln
- Hvem var offeret? - Jeg er bedøvende ligeglad.
Det ved jeg tilfældigvis. Han var lægesøn, stod der i avisen.
Og læger på landet tror jo, de er noget.
Det vil ikke gavne dig, hvis folk hører, du prøver at hjælpe knægten.
- Jeg vil tro . . . - Det ved du ikke en skid om.
Jeg bad Jack om at finde en advokat gennem en kammerat.
En ukendt, så ingen tror, at det er mig, der har fundet ham.
Det kunne lige så godt have været selveste paven.
Javel. Jeg er med.
Sådan lige, ja.
- Dav, far. - Dav, min dreng.
- Hvordan står det til? - Det går.
Du ser godt ud.
Jeg har hele infanteriet med.
- Kønnere end nogensinde. - Dav, bedstefar.
Hvordan går det med armen?
- Han kommer på landsholdet. - Helt sikkert.
Godt, guvernør. En, to . . .
Dumme svin.
Giv mig en tår.
Far kan ikke lide, man drikker.
Før var det Lucy.
Jeg ved ikke, hvad hun bryder sig om mere.
Det kan også være lige meget.
Jeg har hældt de første 40.000 liter ædelse i de trug.
Og jeg fodrer stadig svin. Nogle ting ændrer sig aldrig.
- Hvad sker der? - Dommer Irwin.
- Hvad er der med ham? - Lad mig lige få vejret.
- Så spar på det, til du er klar. - Om lidt falmer smilet nok.
- Vent med at fortælle mig det. - Byram har ringet.
Dommeren har udtalt til aviserne, -
- at der er grundlag for en tilbundsgående undersøgelse.
Vendekåbe. Den skide vendekåbe.
- Få dem ud. - Tiny regnede med at spise her.
Ud med dem.
Hvilken vej er det?
Jack, vis Sugar vej. Du kommer jo herfra.
- Hvad hvis han ikke lukker op? - Så få ham til det.
- Hvem er det? - Det er Jack.
Jack? Det var pokkers. Kom indenfor.
- Du er vel ikke i knibe? - Nej, Jack er ikke i knibe.
Han har det godt efter omstændighederne.
Det er vel i orden, at Jack skænker mig en lille en.
Jeg var ikke klar over, at han også fungerede som tjener.
Jack skænker for mig og jeg for ham. Jeg kan også skænke for mig selv.
- Jeg kan også skænke for dig. - Ellers tak.
Er det dagens avis? Jeg når ikke at læse aviser, -
- når jeg farer rundt og gør gode gerninger.
Jeg kan så fortælle dig, at der står noget om mit syn -
- på de beskyldninger, der rettes mod dig.
Ja, det hører jeg. Men rygterne siger jo så meget.
- Og journalisterne overdriver. - Det er ikke nogen overdrivelse.
Javel.
Hvis du har drukket ud, ville jeg sætte pris på, at du forsvandt.
Jeg tror, jeg tager en lille en til, dommer.
Det står i avisen, og du siger det, men har du spurgt Gud til råds?
- Det var efter nøje overvejelse. - Det er foruroligende.
For jeg kan huske, at da vi havde vores lille snak inde i byen, -
- syntes du, at MacMurphys bagvaskelse af mig var foragtelig.
Jeg står kun til ansvar over for min samvittighed.
Din hvad?
Du har været i politik for længe til at omgås det ord så lemfældigt.
Jeg skiftede mening, da jeg hørte om . . .
. . . dine offentlige ydelser.
Har du haft nogen til at grave snavs frem?
Flere ting, og de gravede ikke ret dybt.
Guds grønne jord består af muld, bortset fra under vandet.
Og det er i grunden også muld.
Mulden gør græsset grønt og lader det ånde.
Diamanten på min kones finger er overophedet muld.
Vi er muld, Gud har blæst af sine hænder.
Du og jeg og George Washington. Og Jack derhenne.
- Det ændrer ikke kendsgerningerne. - Jeg vil også bare belyse dem.
MacMurphy og hans slæng anklager mig, og de er ansvarlige mænd.
Ja, ansvarlige over for Alta Power, olieselskaberne og de andre tyve.
- Det kender jeg ikke noget til. - Fordi du ikke vil vide det.
Jeg er gået på pension. En journalist bad om min mening.
Var du pensioneret, blev du ikke spurgt om noget.
Din mening tæller. Langt mere end du foregiver.
Så jeg vil gerne bede dig om . . . at kalde hundene til dig.
Det lød mere, som om du beordrede mig til det.
Synes du ikke, Jack?
- Du har været dommer længe. - Ja, det har jeg.
Hvordan mon det ville være ikke at være det mere?
Jeg har aldrig ladet mig true af nogen.
Jeg har ikke i sinde at ændre på mit udsagn.
Trods dine udredninger om love og mennesker.
Som du vil. Du har ret, Jack. Han er ikke sådan at kyse.
Dommer, det her gør mig mere ondt, end det harmer mig.
Kom. Det er over Sugar Boys sengetid.
- Din arbejdsgiver kalder, Jack. - Hold lav profil med det her.
Du kunne jo skifte mening.
Dumme svin.
Du har noget af opgave for dig, Jackie.
- MacMurphy? - Nej, dommeren.
Hvis man får ram på løven, falder resten af junglen til patten.
- Jeg finder ikke noget. - Jo, du gør.
Mennesket avles i synd, fødes i korruption -
- og bevæger sig fra stanken af ble til stanken af ligklæde.
Du skal nok finde noget. Og der skal være hold i det.
Bortset fra at behage chefen så jeg få fordele -
- i at finde ud af mere, end jeg i forvejen vidste om dommer Irwin.
Jeg vidste, at han var flink mod en, -
- når ens far forlod en og ens mor uden et ord.
Jeg vidste, at han lærte en det, ens far skulle have lært en.
At være en gentleman. At give et fast håndtryk.
Hvordan man lader et haglgevær og skyder en and.
Jeg vidste, at han var en bedre far end ens rigtige far, -
- som man slet ikke kendte.
Vent lige.
Guvernørens lejlighed.
- Fandt du noget på dommer Irwin? - Nej.
Har du forsøgt?
Om jeg så gravede ned til Kina, ville jeg ikke finde noget.
- Og jeg vil ikke producere noget. - Det er der ingen, der har bedt om.
Sandheden er altid tilstrækkelig. Den skal bare findes frem.
- Spild af tid og penge. - Gider ingen høre på mig mere?
Du kan bare sige, du ikke vil. Eller er du ude efter lønforhøjelse?
- Du får en lønforhøjelse på $1 00. - Jeg kan godt selv tjene mine penge.
- Arbejder du for mig af kærlighed? - Hverken kærlighed eller pengene.
Nej, det er det jo ikke. Og du ved ikke hvorfor.
- Men det gør jeg. - Hvorfor?
Du arbejder for mig, fordi jeg er, som jeg er, og du er, som du er.
Det er simpelthen naturens orden.
Sikke hun kunne stå på skøjter.
Lige nu sidder der gemt på kontorerne, -
- ikke åbent som vi står her, -
- en lovgivende forsamling fuld af griske hyæner -
- og funderer over, hvordan de får ram på mig.
De siger, at jeg har banditter i mit sold. Nå, ikke andet?
Jeg har også en kande olie i garagen, -
- for alle menneskeskabte motorer skal have et skvæt i ny og næ.
Men mine banditter er, -
- i modsætning til deres, -
- hundeangst for at blive for korrupte.
De er småfisk i forhold til deres banditter.
Standard Oil og elselskaberne.
Desuden holder jeg øje med mine. Ingen holder deres i skak.
Der er ingen, der holder øje med dem, -
- når de stjæler statens ressourcer.
Hvem har gjort den skid til guvernør?
- Han bedrager mig. Jeg dræber ham. - Nej, han bedrager Lucy.
Det er noget andet, han gør mod dig.
Lucy er et fæ.
- Jeg ved ikke, hvad hun er. - Hans kone.
En provinsgås med en uddannelse fra et baptistisk hul i jorden.
Hvordan var hun? Kællingen på skøjter?
- Jeg kiggede kun på skøjterne. - Sikkert.
- Var hun køn? - Glem det.
Hvor ung var hun?
- Kan det ikke være lige meget? - Kig på mig.
Han vender tilbage. Verden er fuld af kællinger på skøjter.
Skøjter, bastskørter, geishakimonoer.
Slangemennesker.
Enhver mand er konge Enhver mand er konge
Du kan blive millionær
Men der er noget der tilhører andre
Der er rigeligt til alle her
Om det er solrige juni eller december måned
Om det er vinter eller forår
Ånder alting fred og ro
På naboen kan man tro
Når enhver mand er konge
Dommeren giftede sig til penge i Savannah.
Datteren af en fabrikant derude. Han er vasket i lammets blod, Willie.
- Og du kalder dig detektiv. - Bestemt ikke.
- Svinet har vasket sine hænder. - Det er ønsketænkning.
- Jeg kan mærke det. - Det beviser ikke noget.
- Hvor fandt du det her småtteri? - Folkeregisteret. Det hele er der.
Vielsesattester, skøder, offentlige papirer.
De offentlige papirer er offentlige. Der finder du ikke noget.
- Du skal ud og snakke med folk. - Hvem?
Offentligheden. Folk, der kendte ham.
- Det er længe siden. - Men vi har ballade med ham nu.
Nu må du sgu have hænderne op af lommen som os andre.
Hvor fanden er folk henne?
Hvad der end måtte være på den pæne dommer, -
- så lå det begravet i fortiden, som en død kat i en baggård.
Men hvad kunne ligge begravet et sted som Burden's Landing?
Hvor du og dine venner voksede op i skyggen af 300 år gamle ege -
- med en følelse af at have ret til det.
Hvis du skal grave i den baggård, -
- må du først, fortæller du dig selv, opsøge pigen fra dengang.
Anne Stanton. Hun var datter af den daværende guvernør.
Din bedste ven Adams lillesøster, -
- som en skønne dag, og det slog dig ret pludseligt, -
- ikke var så lille mere.
Hun var den første, du elskede på den måde.
Og faktisk også den sidste.
Så du går rundt og tænker på hende år efter år -
- i troen på, at det bliver sådan igen en dag, -
- skønt intet tyder på det.
I kirken kalder de det tro. Det vil jeg så også kalde det.
Jeg tager herud en gang om måneden og tænder op.
For at holde det tørt.
Det gør det nok ikke, -
- men jeg føler bare, at hvis der aldrig kom nogen, -
- ville det styrte sammen en dag.
- Kommer Adam her aldrig? - Ikke mere.
Han eller en anden har taget klaveret.
Det står der, hvor han bor. Har du set det?
Gud forbyde, at min bror skulle bruge penge på sig selv.
Det kunne jo komme folk for øre.
Hvordan har din kone det? Jeg har glemt, hvad hun hedder.
Det gik ikke helt, som jeg håbede.
En masse krøllet sengetøj og uudtalt foragt.
Har jeg ikke læst om din forlovelse i spalten med kendte mennesker?
Jeg har været forlovet. Et par gange.
Adam brød sig ikke om nogen af dem.
- Selvom det burde være lige meget. - Hvad skal man også med dem?
- Var Irwin i sin tid blanket af? - Hvad?
Dommere tjener ikke så meget som andre heromkring.
Hvorfor i alverden vil du vide det?
- Der var en, der spurgte mig. - Om hvad?
- Det, jeg lige spurgte dig om. - Hvorfor?
Hvad er det, du gør for det menneske? Lad være.
Du er ikke blevet skubbet væk fra truget. Tværtimod.
Stipendier er noget andet end at være aflønnet af ham.
- Er det? - Ja.
- Lad være med at ødelægge det. - Det her?
Den smukke tid, vi havde her engang?
Var den nu også det?
- Ja. - Hvorfor blev det så sådan her?
Jeg er ved at drikke mig ihjel, Adam bliver mere og mere sær, -
- og du besøger en gang om måneden et hus uden el.
Det skyldes den tid.
Vi må hellere gå. Ilden kan bare brænde ud.
- Det sker alligevel en dag. - Hvad sker alligevel?
Det styrter sammen. Det hele.
Dommer Samuel Irwin gifter sig med Mabel Carruthers
CIVILRETTEN I SAVANNAH, GEORGIA
Ligger Seaboard Bank i Savannah?
Ikke efter 1 938.
- Hvad skete der i '38? - Den blev købt af Georgia Fidelity.
- Hvem var præsident dengang? - Franklin Roosevelt.
I banken, mener jeg.
LeMoyne Carruthers var min ven. En kær ven.
Og hans datter Mabel . . . Jeg forsøgte at hjælpe hende -
- også i hendes nye økonomiske situation.
Hvornår var det, hendes økonomiske situation ændrede sig?
Hun ødede sin arv væk. Jeg betalte to-tre gældsbeviser.
For min kære afdøde ven LeMoynes skyld.
Men hun kom skamløst tilbage og sagde: "Jeg skal bruge flere."
Til fester, baller og til at forskønne sig selv.
For hun var mildest talt kedelig.
- Hun var altså blanket af? - Det var han også.
Kammeradvokat under Stanton til 3400 om året, -
- og han betalte afdrag på huset på til op imod 42.000.
Du er jo en detektiv.
Du gravede og ramte metalkassen, og du kan vist lide lyden.
- Det er muligt, den er tom. - Nej, den er fuld.
Måske fuld af maddiker, men der er stadig lidt, de kan tygge på.
Det bliver ikke let at finde nøglen.
Der er ikke noget, der er let.
Jeg er sikker på, du klarer det.
Hende kan jeg lide, Slade.
De råber op om, at jeg ikke har ret til det, der er på deres bord.
Det er deres.
Jeg er ikke ude på at tage det.
"Sæt jer ned og spis," siger jeg.
"Spis, til I ikke kan mere."
"Det, der så er tilbage på bordet, -
- når I ikke kan klemme mere ned, -
- lad det ligge, for det er til os andre."
Og på baggrund af det vil de knuse mig.
For at tage deres levninger -
- og bruge det til at bygge noget til jer.
Til at bygge 5000 km hovedveje, -
- 111 nye broer, 208 nye skoler -
- og til at skabe 60.000 nye arbejdspladser.
De vil knuse mig . . .
. . . fordi de er ude på at knuse jer.
Men jeres vilje er min styrke.
Jeres behov er min retfærdighed.
De får ikke lov!
Det kom til mig i en drøm.
Mens du var i Savannah og grave og æde østers.
Jeg bygger det mest veludrustede hospital, staten har haft.
Det bedste, vi har haft i landet.
Hvad kan jeg gøre i forbindelse med det ædle projekt?
Skaffe mig en direktør.
- Giv mig en liste over emner. - Der er kun et navn på den.
Dr. Adam Stanton. Sådan skal det være, min dreng !
Det var sgu en klasseaflevering. Flot, Tom.
Nogen skal jo lede hospitalet.
- Og det skal være den bedste. - Adam Stanton er ikke den bedste.
Jeg skal have ham. Ellers får jeg ikke godkendt det.
- Adam er en gammel ven af mig. - Derfor spørger jeg dig.
- Han gør det ikke. - Hvad er der galt med mig?
Du er alt det, hans far kæmpede imod.
- Han hader alt, hvad du står for. - Han behøver ikke elske mig.
- Han skal bare lede et hospital. - Dit?
Folkets hospital, hvor fattige og niggere får gratis behandling.
Nej, det er hans familienavn, du vil sættes i forbindelse med.
Så du kan vise ham frem og sige: "Se, hvem jeg har ved min side."
"Søn af den mest retskafne mand, der har tjent staten."
Bare skaf ham.
Det er svært at være søn af en stor mand.
Tom har det vist ikke så svært med det.
Så vidt du ved.
Vi må hellere gå.
Ikke endnu. Lad os gå i igen.
Din ungdomsven ...
... er den eneste ven, du nogensinde får, -
- for han ser dig ikke rigtigt.
Han har et billede af et ansigt, som ikke findes mere.
Og siger et navn:
Spike, Bud, Red, Rusty, Jack, -
- der tilhører det ikke-eksisterende ansigt.
Han er stadig den unge idealist, du var engang.
Ser stadig godt og ondt som sort og hvidt -
- og mennesker som syndere eller helgener.
Og føler sig hævet over dig. Fordi du ikke længere kan skelne.
Det er det, der får dig til at ville bore kniven ind.
Der er et vist snobberi omkring at have fejlet.
- Du ser godt ud, Jack. - Det tager jeg som en kompliment.
- Får du spillet? - Skulle du spørge fra min søster?
Det var bare et spørgsmål.
- Går det godt? - Ja, det gør det, Jack.
Nu skal du høre. Og prøv lige at lade mig tale ud.
Guvernør Stark vil have dig som direktør for sit nye hospital.
Du kan få det, fuldstændig som du vil have det.
Penge? Hvad skal jeg med penge? Jeg har, hvad jeg skal bruge.
- Jeg har ikke talt om penge. - Hvad har han så i posen?
- Trusler? - Selvfølgelig ikke.
Klarer han ikke tingene med bestikkelse eller trusler?
Det ville jeg aldrig gøre mod dig eller lade andre gøre.
Jeg ved ikke, hvad du tænker, Jack, men det er næppe smigrende.
Han tænker, som han altid gør, når folk ikke vil, som han vil.
- Noget fra deres fortid. - Nej, deres svaghed.
Jeg vil ikke diskutere med dig. Vi er ikke skoledrenge mere.
Jeg er ligeglad, hvad du tror, men jeg har faktisk ret.
Hvad er min svaghed så?
Du kan ikke se et brækket lem uden at ville gøre noget.
Og det mener du er en svaghed?
- Det er ikke nogen skam. - Hvorfor er det en svaghed?
- Det behøver jeg ikke fortælle dig. - Jo, du gør.
Du skal nok komme i tanker om det.
Nej, Jack. Du må fortælle din chef, at det ikke lykkedes dig.
Men hvorfor er det en svaghed?
Det får dig til at gøre ting, du ikke har lyst til. Hvis de er gode.
Og det er det her. Han er måske ikke . . . men det her er.
Det var hyggeligt at se dig, Adam.
Før jeg fortæller jer, hvordan dette udmærkede universitet -
- ændrede livet for en Mason City-dreng, -
- som stadig burde fodre svin, vil jeg lige berolige jer.
Jeg har checkhæftet med.
- Har De én aktie? - Ja. Jeg har lige købt den.
Som aktionær har jeg adgang til selskabets regnskaber, ikke sandt?
Guvernør?
HØJESTERETSSAGFØRER SAMUEL IRWIN
HØJESTERETSSAGFØRER MORTIMER LITTLEPAUGH
Littlepaughs død var en ulykke viser obduktionen
Littlepaugh efterlader sig søsteren Lily Littlepaugh i Savannah
Miss Littlepaugh?
- Er De fra forsikringsselskabet? - Nej, det er jeg ikke.
Men jeg ved besked om forsikringen.
Der var ikke meget tilbage. Han havde belånt den, ikke sandt?
Så De løj for så godt som ingenting.
Men nu skal De ikke springe ud ad vinduet.
Det var ikke pengene. Det var skammen.
Han skulle ikke begraves nede bagved sammen med synderne.
Hvorfor tog han sit liv?
De drev ham til det for at gøre plads til den tyv til Irwin.
Min bror meddelte justitsministeriet, at han vidste alt om Irwin -
- og bestikkelserne, men de hørte ikke efter.
- Lyver De for mig? - Nej. Han skrev det i et brev.
Og den aften, han . . .
- Hvad for et brev? - Det, hvor han forklarede det hele.
Irwin fik penge for at droppe et sagsanlæg, -
- og elselskabet skjulte det ved at fyre min bror og give Irwin hans job.
- Hvor er brevet nu? - Jeg har det skam.
Har De gemt det i alle de år?
Har De det her?
Hvis man får ram på løven, falder resten af junglen til patten.
Din arbejdsgiver kalder, Jack.
Tak.
- Dav. - Dav, Anne.
- Hvad er det? - En appelsinvand med to sugerør.
- Jeg tror, jeg tager noget andet. - Det ene er ikke til dig.
Sådan skal den drikkes.
- Jeg ved, at du har talt med Adam. - Ja. Og?
Hvad sagde du til ham?
Jeg tilbød ham et job. Det kan du ikke bebrejde mig.
- Jeg bebrejder dig ikke noget. - Sådan lyder det.
Så skulle du høre, hvordan du selv lyder.
Jeg vil gerne have, at du tager hen og spørger ham igen.
Du ved, hvordan det er, Jack. Min bror er søn af en guvernør, -
- barnebarn af en senator, oldebarn af en general.
Hun fortalte ikke noget, jeg ikke i forvejen vidste om Adam.
Men hun gik ved min side, og det var det eneste, der betød noget.
Så jeg lod hende bare snakke løs.
Jeg vidste, at Adam havde truffet sin beslutning.
Han besluttede at tage jobbet, så snart jeg nævnte det.
Han trak tiden ud af ren og skær stolthed.
Han skal være en del af noget, før han forsvinder helt.
Men der var noget ved det, hun sagde, der foruroligede mig.
Ligesom en baggrundsstøj.
Noget man hører ...
... men som er for utydeligt til at kunne forstås.
Så man skubber det fra sig.
- Det er vel en af dine revolvermænd? - Sugar Boy. Nej, for fanden.
Ærtebøssen er bare til pynt.
Men der er ikke nogen, der kører så godt som ham.
Hvad siger du, doktor?
Det vil være godt for staten og skaffe dig stemmer.
Der er billigere måder at få stemmer på.
Ja, det kan jeg forstå. Der er visse ting, jeg forstår.
Og nogle, du ikke gør. Jeg har det ligesådan.
Jeg ved, hvor der skal smøres, og at alt kan vendes til noget godt.
- Det var to ting. - Så ved jeg de to ting.
- Og de er begge to forkerte. - Nej, det er ingen af dem.
Man kan altid få noget godt ud af noget skidt.
Inden for politik, digterkunst og alt muligt andet.
En mand skriver en sonnet, og den er god.
Gør det den ringere, hvis han faktisk har skrevet den til en gift dame?
At det var en forbudt lidenskab?
Du skal se noget.
Der er faktisk noget, jeg ikke forstår.
Hvis alt er dårligt fra starten, og man skal få noget godt ud af det, -
- hvordan ved man så, hvad der er godt?
Man må opfinde det hen ad vejen.
- Hvad? - Det gode, selvfølgelig.
Hen ad vejen?
Som vi har gjort, siden vi kravlede op af vandhullerne.
De hitter på, hvad der er godt, og lægger så låg på.
Og ved du hvad? Ting under låg ser ikke meget anderledes ud.
Du behøver ikke overbevise mig. Jeg er her jo, ikke?
Jo. Og du er en god dreng, doktor.
Meget bedre end du tror.
Du skal fandengaleme ikke lade dem bilde dig noget andet ind.
Jeg har et spørgsmål, når alle nu pludselig så gerne vil forstå.
Da vi i sin tid gav hinanden hånden henne hos Slade.
- Kan du huske det? - Som var det i går.
- Blinkede du til mig eller ej? - Blinkede?
Det må ligge hen i det uvisse.
- Du kan ikke huske det. - Jo.
Altså?
Jeg kan faktisk godt huske, at jeg blinkede til dig.
Men måske fik jeg noget i øjet, der fik mig til at blinke.
Havde du noget i øjet?
Hvad hvis jeg ikke havde? Hvad ville det betyde?
At du måske mente, at vi to havde noget til fælles.
Jeg synes, du skal have lov til at beholde dit lille mysterium.
Der er alt for få ægte mysterier efterhånden.
Længe efter at jeg er død og borte, -
- og længe efter at de skiderikker er døde og borte, -
- og jeg taler evigheder nu, -
- så vil Willie Stark Hospital stadig stå der.
Hvor alle mænd, kvinder og børn, som er syge, kan tage hen -
- og få den bedst mulige behandling.
Ikke som en almisse, men fordi I har ret til det.
Ligeledes skal alle børn have en uddannelse.
Ingen, gammel eller invalid, skal tigge om brød.
Ingen fattig mands jord eller hus skal beskattes.
I skal ikke fratages håbet.
Og hvis nogen prøver at forhindre mig i -
- at give jer, hvad I har ret til, slår jeg hårdt ned på ham, -
- det sværger jeg ved Gud.
Hofte, skinneben, lår og rygrad. Jeg slår ham.
Jeg slår ham med en kødøkse.
Skaf mig en kødøkse -
- og tag en med til min gode ven og allierede.
For vi har ikke bare Guds enbårne søn med os, -
- men også statens sidste store lederes søn:
Guvernør Joe Stantons søn, dr. Adam Stanton.
Se, det er da ikke så slemt. Det dør du ikke af.
Hvad er der? Sadie?
Nu har han gjort det.
Han har gjort det igen og denne gang . . .
- Gjort hvad? - Spil nu ikke dum.
Eller dummere end du er. Han bedrager mig igen.
For gud ved hvilken gang efterhånden.
- Står hun på skøjter? - Klap i.
Dig og dine fine venner.
Alle jeres penge og privilegier, -
- som I siger ikke gør nogen forskel. Næh, ikke for dem, der har dem.
Det irriterer mig.
Jeg aner ikke, om det er kærlighed eller had, der binder jer sammen.
Du ved godt, hvad jeg taler om. Du har vel fået det i stand.
Som tak for, at han tog hendes latterlige, tossede bror ind.
"Tak, Jack. Hun ser katteme godt ud."
"Jeg udnævner dig til SOA. Statsoveralfons."
Hvad taler du om?
Mener du, at . . .?
Mener du . . .?
Jeg elsker dig.
Vi går en tur.
Helt i orden.
Hallo. Hallo, mor.
Ja, mor. Ja.
Godt. Godt, mor.
Farvel.
De kører til La Grange og får en godnatdrink.
- Jackie. - Hvad er der?
Nu er jeg gået herop.
Det er jo altså mange år siden.
Dengang tingene ikke var så fastlåste.
Da der var mulighed for at ændre tingenes gang.
Hvis du vidste hvordan.
Hun var perfekt.
Det havde hun altid været.
Og det skulle hun blive ved med at være.
Sådan her.
Være ung og ældre ... på en eller anden måde.
Sådan oplevede hun det naturligvis ikke.
Da jeg kom hjem fra skole til jul, så vi selvfølgelig hinanden.
Vi talte om alt muligt, men aldrig det.
Vi talte om kærligheden i almindelighed, -
- som om det var et stileemne.
Hun sagde, at kærligheden var som at springe ud på dybt vand.
Eller næsten som at drukne. Og det forstod jeg faktisk ikke ...
... i lang tid.
Ved l, hvorfor jeg stoppede den aften?
Det var ikke ædelmodighed.
Det var kun det, jeg bildte mig selv ind.
Vi har tiden for os, ikke?
Jeg vidste, at noget var ved at blive taget fra os -
- og erstattet af noget, vi ikke kendte.
Det var hun ikke trist over, -
- men det var jeg.
Det er nogle få øjeblikke, der afgør ens liv.
Nogle gange kun et enkelt.
Så er det forpasset.
For altid.
Jeg talte med senator Loden til morgen.
Hvis der falder lidt af til ham, sætter han sin stemme, som du vil.
- Og du får en bid af kagen. - Det har jeg ikke sagt.
Jeg vil hellere knalde en mand end købe ham.
- Det er op til dig. - Ja. Og smut så.
Har du nogen oplysninger til mig?
Der er ikke noget, du har glemt at nævne?
Jack?
- Nej. - Ingenting?
Ingenting.
Hvad siger du så, Sugar? Ingenting. Står jeg helt alene her?
Svinene står og ånder mig i nakken og vil hive mig i retten.
Og så er jeg færdig.
Jeg skal have dommer Irwin på min side.
Eller i hvert fald ikke imod mig.
Uanset, hvad det er, -
- du ikke har på ham . . .
. . . så brug det.
- Undskyld, hvad sagde du? - Jeg tager hen til dommeren.
Senere, ikke? Han sover til middag nu.
Intet tidspunkt er belejligt for ham, når det gælder mit ærinde.
Han er ikke rask.
Det er der ikke noget at gøre ved.
Gid, du ville lade være med at rode dig ud i noget.
Det er ikke mig, der er rodet ud i noget.
- Dommeren sover til middag. - Jeg venter i arbejdsværelset.
Affyr marmorkuglen.
Pas på lysekronen.
Skyd bare.
- Dav, Jack. Er du lige kommet? - I aftes.
Det er lidt tidligt på dagen, men et skvæt whisky skader vel ikke.
Ikke os to. Vi er sejlivede, ikke?
- Nej tak. - "Nej tak," siger han.
Mens den gamle skænker op, spørger han: "Hvad har du på hjerte?"
Ud med det.
- Du ved, hvem jeg arbejder for. - Vi lader, som om jeg har glemt det.
Sæt dig herhen til mig.
Jeg har ikke så lave tanker om ham, som mange her i området.
Han bankede vinduesrammer ud og lukkede noget frisk luft ind.
Men nu er jeg bange for, at han skal rive hele huset ned.
Du sagde, at du ikke ville støtte hans fjender.
Politik er jo et spørgsmål om valg.
Man ved aldrig, om man træffer det rette.
Du har truffet et valg og har måttet betale for det.
Alting har sin pris.
Da vi gik den aften, sagde du, at du ville overveje det.
At kalde hundene til mig? Nej, han sagde: "Overvej det."
Men jeg behøver ikke overveje noget, jeg ved.
Du burde overveje det nu, for det er ikke for sent.
For sent til hvad?
Jack . . . for pokker. Hvad er der?
- Bare sig, at du støtter Stark. - Nej !
Det lød da endegyldigt, ikke?
Jo, det gjorde.
- Jeg har svært ved at tro det her. - Også jeg.
Hvordan kan din chef tro, at han kan få mig til det? Afpresse mig?
- Det første var bedre. - Pænere. Ikke bedre.
Det der holder da ikke i retten.
Det er snart 25 år siden.
I har ikke nogen vidner, bortset fra den beslægtede kvinde, -
- som i givet fald ville være værdiløs.
Alle de andre, Jack . . .
Alle de andre er døde.
Du er ikke død.
Du lever i en verden, hvor folk ser dig, som en bestemt slags menneske.
Jeg er en bestemt slags menneske.
Som barn tog jeg det som en selvfølge, -
- at en voksen mand sad oppe om natten og byggede små katapulter.
Læste bøger om dem.
Skifter du mening?
Jeg kan skade dig, Jack, ligesom du prøver at skade mig.
Jeg kunne fortælle dig noget, som ville gøre ondt.
Men det gør jeg ikke.
- Tænk over det til i morgen. - Min beslutning er truffet.
Vi ses i morgen.
Min beslutning er truffet.
Mor. Mor.
- Mor . . . - Du har gjort det.
- Hvad? - Du har dræbt ham.
- Hvem, mor? - Du har dræbt ham.
- Hvem, mor? - Din far. Du har dræbt din far.
"Jeg er opstandelsen og livet," sagde Jesus.
"Den, der tror på mig, skal leve, om han end dør."
"Enhver, som lever og tror på mig, skal aldrig i evighed dø."
Jeg ved, at min frelser lever og vil være her på den yderste dag.
Selv om min krop rådner, kommer jeg til Gud, -
- og mine øjne vil se, og ikke som en fremmed.
Vi havde intet med os hertil, og tager intet med os herfra.
SKRAPBOG
. . . Guds stad, den Højeste har helliget sin bolig.
I den er Gud. Den rokkes ikke.
... i alt godt til at gøre hans vilje.
Jacks første artikel i "The Chronicle"
. . . være ære ved Jesus Kristus til evig tid. Amen.
Burden modtager journalistisk hæderspris
Chronicle-journalisten Burden hædret
Du skulle jo ikke skræmme livet af ham.
- Han var ikke bange. - Hvorfor gjorde han det så?
- Jack? - Jeg vil ikke tale om det.
Jeg ved godt, at han var en ven af din familie.
Det gør mig ondt, at det gamle kvaj skød sig.
Men MacMurphy er stadig efter os, og det gik ikke, som vi håbede.
- Jeg er færdig med det. - Med det eller med mig?
Jeg vil ikke tale om det.
Efter en rystende oplevelse, når chokket fortager sig, -
- og nerverne falder til ro, så affinder man sig med tingene, -
- for man ved, at der ikke kan laves om på noget.
Du har fået det så meget på afstand, at du kan se mønsteret aftegne sig.
Men der er ikke andet at gøre end at vænne sig til tanken.
Der er ikke mere at gøre eller sige, -
- bortset fra at Gud og ingenting har meget til fælles.
Slut.
Men du tager fejl.
Åh gud, Jack.
Du må hjælpe mig. Han kom og sagde de mest frygtelige ting.
- Hvem? Willie? - Nej, Adam.
Han sagde, at det var min skyld. At det hele var min skyld.
Der var en, der ringede og fortalte ham . . .
. . . om mig.
Om dig? Om dig og guvernøren, mener du, Anne.
Jeg ved det godt.
Han sagde, at jeg ville gøre alt for at hjælpe guvernøren, -
- sågar lade min bror blive offer for et svindelforetagende.
For hospitalet var kun et skalkeskjul for at flå staten for penge.
Når sandheden kom frem, ville Adam få skylden.
Han ville ryge i fængsel, for han ville blive syndebukken.
- Det passer ikke. - Det ved jeg godt.
Jeg sagde også til ham, at han tog fejl.
Men han tog fat i mig og sagde, at han ikke ville være til grin.
At alt kunne være korrupt, men at mennesket ikke behøvede være det.
Og så sagde han, -
- at han ikke ville være alfons for sin søsters luderkarl.
Det sagde han til mig.
Det vil jeg heller ikke.
Hvorfor?
- Du vidste, det ville såre mig. - Det har intet med dig at gøre.
- Hvad så? Tænk dig om. - Jeg tænkte ikke over det . . .
Jo, du gjorde. Var det for at genere mig?
- Jeg ville aldrig gøre dig ondt. - Det har du gjort.
Åh gud, Jack. Du må hjælpe mig.
Jeg er bange for, at Adam gør skade på sig selv.
Adam?
Kære Gud, du er den tavse tilhører her -
- og skal dømme vore overvejelser.
Velsign senatorerne omkring dig. Vi lader os vejlede af dig.
- Du er vor Herre og frelser. - Amen.
Det straffes med frihedsberøvelse, hvis man ikke tier, -
- mens senatet i staten Louisiana -
- stemmer om, hvorvidt der skal rejses tiltale -
- mod William Stark, guvernør i staten Louisiana.
Jeg går op og ringer rundt.
Anne . . .
Det skal nok gå.
- Mr. Gidré? - Nej.
- Mr. Honoré? - Ja.
- Mr. Hobbes? - Nej.
- Mr. Landmark? - Nej.
- Mr. Latché? - Ja.
- Mr. Mouton. - Nej.
- Mr. Pelerant? - Nej.
- Mr. Rivette? - Ja.
- Mr. Rousseau? - Nej.
- Mr. Savoir? - Nej.
- Mr. Tesh? - Nej.
1 7 for og 22 imod.
Der kan ikke rejses tiltale mod guvernør Willie Stark.
Der er en grænse for, hvad der kan godtages.
Guvernøren har her overtrådt den og brugt upassende metoder.
Jeg vil kalde det overdreven påvirkning.
Jeg vil gå så vidt som til at kalde det tvang.
Mr. MacMurphy.
Du går som katten om den varme grød.
Bare sig det højt. Vi er blandt venner.
Men jeg har altså ikke afpresset nogen.
Jeg gav jer bare mulighed for at følge jeres instinkt -
- og som gode mennesker hæve jer over principperne.
Jack!
Det lykkedes. Vi fik sat tiden i stå. Der bliver ikke rejst tiltale i dag.
Der var nogen, der ringede til Adam ...
. . . og sagde, at jeg ville gøre alt for at hjælpe guvernøren, -
- sågar lade min bror blive offer for et svindelforetagende.
For hospitalet var et skalkeskjul for at flå staten for penge.
Adam ville få skylden.
Han ville ryge i fængsel, for han ville blive syndebukken.
Det passer ikke. Vedkommende løj for dig.
Har du været ude at svømme, Doc?
GUVERNØR STARK DRÆBT I CAPITOL
Louisiana-aristokratiets utilpassede børn
Starks livvagt pludselig i hele nationens søgelys
DUFFY INDSAT SOM GUVERNØR FÅ TIMER EFTER DRABET
Så hør godt efter, hvad jeg siger.
Løft blikket og se Guds skinbarlige sandhed:
I er bondeknolde, og kun bondeknold kan hjælpe bondeknold.
Det er op til jer at få klynget de blodsugere op.
Op til jer og mig og Gud.
- Klyng Joe Harrison op. - Klyng ham op!
- Klyng MacMurphy op! - Klyng ham op.
Klyng alle op, der kommer mellem jer -
- og de veje og broer og skoler og den mad, I har brug for.
Stik mig en hammer, så skal jeg gøre det.